Yersinia

Yersinias are pathogenic to humans. Yersinia pestis and Yersinia pseudotuberculosis have ecological and genetic similarities, but epidemiological differences. Yersinia enterocolitica is found mainly in water, soil and the digestive tract of vertebrates.

Yersinia pestis
Yersinia pestis is a major pathogen causing plague pandemics. It was first isolated by Alexander Yersin in 1894 in Hong Kong. Plague is associated with high mortality without antibacterial therapy. In the wild, Yersinia pestis has been found in several rodent species. However, Yersinia pestis circulates through flea bites, in humans it is a  rat flea bite. Bacteria get into the wound.Human-to-human transmission can occur via aerosol particles, droplet infection and a primary plague infection. Plague is rare, at this time, occurring in Africa, India, Southeast Asia, Mexico, and the western United States.

Morphology
Yersinia pestis is a rod-shaped pleomorphic bacterium with a capsule. It is a stationary stick. Other yersinias are mobile. A common feature of Y. pseudotuberculosis and Y. enterocolitica is that it stains polar. This gender, like all Enterobacteriaceae is characterized by the ability to grow on simple laboratory soils. Their undemanding growth ranges from 0–40 °C with a temperature optimum around 30  °C.

Antigenic structure
On its surface is a localized F1 protein complex, which is a protective antigen. O-specific side chains are not present. Virulent strains form V and W proteins, the production of which is linked to plasmids.

Patogenita
Patogenita Yersinia pestis je determinovaná komplexem faktorů, jejichž tvorba je vázána na chromozom a na plazmid. Důležité jsou povrchové faktory, které blokují fagocytózu. Virulentní kmeny této bakterie jsou fakultativně intracelulární parazity, které se množí v makrofázích. Během infekce Yersinia pestis, fakultativně intracelulární bakterie, vykazuje schopnost nejprve napadnout buňky, a potom zmařit fagocytózu hostitelské buňky. Během těchto dvou odlišných fází, fáze invaze a fáze antifagocytárních faktorů, pomáhají bakterii v manipulaci hostitelské buňky dovršit každou z těchto funkcí, avšak mechanizmus, přes který Yersinia reguluje tyto funkce během každého kroku, zůstává nejasný. Bakterie je schopna pronikat kromě makrofágů taktéž do epiteliálních buněk. Při invazi v místě poranění vzniká hemoragická pustula, odkud se infekce dále distribuuje do spádových lymfatických uzlin, ve kterých následným zvětšením vzniká dýměj (bubonická forma moru). Později dochází k rozvoji bakterémie a sepse. Může se rozvinou sekundární onemocnění, Pneumonie, což způsobí šíření Yersinia pestis do okolí vykašláváním a infikovaným se rozvine primární pneumonie – plicní forma moru. Když se pacientovi podaří onemocnění překonat, vzniká u něj dobrá imunita.

Diagnostika a terapie
Diagnostika bakterie se provádí z obsahu pustul, lymfatických uzlin, hemokultury, kostní dřeně a ze sputa. Kultivace je možná na krevním agaru. Bakterie se barví podle Grama. Při testovaní Yersinia pestis na citlivost vůči antibiotikům se zjistilo, že bakterie jsou citlivé na (chloramfenikol, streptomycin, kanamycin, tetracyklin, chinolony. Avšak vakcíny proti moru, jehož původcem je Yersinia pestis, jsou v klinickém vývoji. Jako prevence se v endemických oblastích podává streptomycin. Můžeme vyvolat krátkodobou imunitu při podaní mrtvé vakcíny s protektivním antigenem. Živá vakcína, kde jsou živé oslabené kmeny je účinnější, avšak použití této vakcíny je schválené jen v některých částech světa. V současné době neexistuje žádná licencovaná vakcína pro prevenci moru v USA a v západní Evropě.

Související články

 * Mor
 * Repetitorium mikrobiologie
 * Biologické zbraně

Externí odkazy

 * Mor (česká wikipedie)
 * Plague (disease) (anglická wikipedie)

Yersinia enterocolitica
Yersinia enterocolitica je G− nesporulující, fakultativně anaerobní rovná tyčinka. Pro člověka je patogenní, je původcem lidské yersiniózy. Nemoc se přenáší alimentárně přes nakazené syrové vepřové (bravčové) maso. Je rozšířená kosmopolitně. Prevencí je vyhnout se konzumaci špatně dopečeného vepřového masa, popřípadě po kontaktu s masem dodržovat hygienu. Nemoc je možné léčit antibiotiky.

Morfologie
Yersinia enterocolitica je gramnegativní rovná tyčinka, která je však pohyblivá jen při nižších teplotách. Její velikost je 0,3–1,0  μm a 1,0–6,0  μm. Je možné ji vypěstovat na bežných kultivačních půdách, protože je nenáročná na růst. Nemá problém vyrůst v prostředí s nízkým obsahem glukózy při teplotě 28 °C. Pro kultivaci bakterií ze stolice je doporučené použít selektivní půdy. Ideální pH pro růst je v širokém rozmezí 4,6–9 s optimálním pH 7–8.

Epidemiologie
Yersinia enterocolitica byla objevená Schleifsteinom a Colemanom v roce 1939 v USA. V posledních čtyřech desetiletích jde o velmi známý patogen. Vyskytuje se hlavně v jídle, především v syrovém vepřovém mase, ale nemá problém přežít na ovoci a zelenině v lednici při nižších teplotách. Nejvíc izolátů Y. enterocolitica regenerovalo ze vzorků z přírody, zahrnující domy, kde se porážejí zvířata či v masnách. V zemi a ve vodě byli nepatogenní v přírodě. Bio sérotypy 4/O:3 jsou najčastější příčinou lidské yersiniózy, otravy z potravin, kterou způsobila Y. enterocolitica, jsou známé kosmopolitně.

Patogenita a virulence
Virulence je vázaná na chromozomu a v plazmidu. Je daná invazivitou a průnikem mikroba do buňky. Potravou se může dostat do terminálního ilea a apendixu, kudy proniká do buněk a do lymfatickání tkání, ke kterým má obzvlášť velkou afinitu. Virulentní kmeny se množí v makrofázích a vyvolávají tvorbu granulómu. Nevirulentní kmeny jsou vyloučené bez toho, aniž by pronikli do buněk. right|thumb|300px|Yersinia enterocolitica pod mikroskopom

Klinický obraz
Klinické příznaky pozorujeme od mírného průjmu až k vážnym komplikacím jako jsou jaterní abscesy a postinfekční extraintestinální následky. Hlavním rezervoárem jsou prasata, která jsou asymptomatickými nosiči.

Onemocnění
Projavy onemocnění u človeka jsou odlišné u dětí a u dospělých. U dětí se objevuje horečka a průjem, kde se může objevit krev. Typické jsou i bolesti břicha a to v pravé jámě bederní. U dospělých pozorujeme infekce zažívacího traktu a průjmy. Při dlouhodobém onemocnění může dojít k sekundárním komplikacím a to jsou záněty kloubů. Byl pozorovaný i neobvyklý případ infekce projevující se jako perianální vředy a vředy tlustého střeva. Jedinec se může nakazit z infikovaného vepřového masa. Toxické bakterie produkují termostabilní toxin při teplotě 25 °C v mléku. Avšak při teplotě 4 °C tento toxin produkovat ve významném množství nebudou.

Léčba
Při bakterémií je nutná léčba antibiotiky. Používa se tetracyklin. Testy ukázali, že vysoký stupeň rezistence má bakterie na ampicilin a cefalothin. V diagnostické laboratoři sa provádí vyšetření stolice, uzlin, apendixu. Imunochromatický test na kvantitativní stanovení sérotypů O3 a O9 ve vzorku stolice s výsledkem do 1 hodiny. Test je vysoce citlivý a specifický.

Prevence
Prevence proti bakterii Yersinia enterocolitica a Yersinia pseudotuberculosis je vyhnout se konzumaci nedovařeného vepřového masa či nepasterizovaného mléka. Po kontaktu se syrovým vepřovým masem je doporučeno umýt si důkladně ruce mýdlem.

Související články

 * Repetitorium mikrobiologie
 * Alimentární nákazy
 * Yersinia pestis
 * Yersinia pseudotuberculosis

Yersinia pseudotuberculosis
Yersinia pseudotuberculosis je G−, fakultativně anaerobní, pleomorfní tyčinka schopná pohybu při nižších teplotách. Je rozšířená kosmopolitně. Přenos alimentárně, orofekálně z nakažených zvířat či potravin. Onemocnění jsou spojena s gastrointestinálními problémy, horečkou, průjmem. Nejlepší prevencí je osobní hygiena a vyhnutí se kontaktu s nakaženými zvířaty.

Morfologie
Yersinia pseudotuberculosis je G−, pleomorfní tyčinka. Při nižších teplotách je schopna pohybu. Tento organismus byl popsán v roce 1889 jako choroba guinejských vepřů. Avšak Yersinia pseudotuberculosis se ukázala jako předek Yersinia pestis, která byla příčinou pandemického moru během let 541−767.

Epidemiologie
Na kultivaci je nenáročná, kultivuje se na běžných půdách. Je rozšířená kosmopolitně a byla izolovaná z několika druhů zvířat jako jsou kočky, psi, prasata, opice a další. Y. pseudotuberculosis je široce rozšířená v životním prostředí (fekálie, voda), kde může přežít po dlouhou dobu. Samotné prostředí je kontaminované z výkalů nakažených zvířat, především hlodavců a ptáků. Kromě zvířat byla nalezena i ve vodě, a to jak v řekách, tak i ve vysokohorských potůčcích.

Antigenní struktura
Můžeme rozlišit 5 sérotypů podle somatického antigenu.

Patogenita a virulence
Toxin vázaný v buňce je však odlišný od morového toxinu. Virulentní kmeny mohou vyvolat septikemickou formu podobnou moru zejména u jedinců s oslabenou imunitou. O mnoho častěji se vyskytují postižení gastrointestinálního traktu jako jsou akutní a chronické apendicitis, postižení mezenteriálních lymfatických uzlin, gastroenteritidy. Infekce Y. pseudotuberculosis byly zaznamenány po celém světě. Tyto infekce se vyskytují méně často než infekce Yersinia enterocolitica. Většina infekcí je sporadických a vyskytuje se vzácně, příkladem může být výskyt ve Finsku a Japonsku.

Klinické projevy
Onemocnění se u člověka projevuje horečkou, vyrážkami, bolestmi břicha a průjmy. Yersinia pseudotuberculosis byla asociována s Kawasakiho chorobou.

Diagnostika
Laboratorní testy se získávají ze vzorků stolice, moči nebo testů krve na protilátky bakterie. Sérotypizace izolovaného kmene. K léčbě se používají antibiotika. Nesmíme zapomenout, že pacient může být dehydratovaný z důvodu zvýšené teploty a průjmů. Je nutná rehydratace pacienta.

Související články

 * Mor
 * Repetitorium mikrobiologie

Související články

 * Repetitorium mikrobiologie