Hypertrophic cardiomyopathy

Hypertrophic cardiomyopathy is one of the most common types of Cardiomyopathy with a frequency of 1:500 and also one of the most frequent causes of sudden death in young individuals and athletes. It is characterized by thickening (hypertrophy) of the myocardium without the presence of left ventricular dilatation, while other pathologies that could explain the myocardial hypertrophy are excluded (e.g. arterial hypertension, aortic valve stenosis, ischemic heart disease etc.).

The most common cause of hypertrophic cardiomyopathy is mutation of genes encoding the sarcomeric components of cardiomyocytes. However, the situation is complicated by the fact that a specific mutation is only identified in approximately 50% of patients and also by the occurrence of mutations/variations of unclear significance. . In some cases, hypertrophic cardiomyopathy also occurs in metabolic and neuromuscular disorders (Fabry's disease, Friedreich's ataxia).

The clinical picture is diverse, including asymptomatic cases and patients in whom the first manifestation is malignant arrhythmia or sudden cardiac death, which is also one of the main dangers of this disease. The trigger can be extreme physical exertion or a sudden change in ion level. Hypertrophic cardiomyopathy is accompanied by diastolic dysfunction (poor relaxation of the hypertrophic myocardium) and, in the vast majority of cases, hyperdynamic function of the left ventricle with its intact systolic function. Due to the genetic basis of the disease, whose inheritance is autosomal dominant with high penetrance, other family members are also examined as part of the cascade screening.

Etiopathogenesis
Hypertrophic cardiomyopathy is mostly a genetically determined disease with an autosomal dominant type of inheritance and high penetrance, and therefore a frequent familial occurrence. Several hundred genes associated with this cardiomyopathy are known. Mutations most frequently affect the genes for contractile [[Skeletal muscle structure|myofilaments] of the sarcolemma of cardiomyocytes (beta myosin heavy chain and myosin-binding protein C).

In 5-10 % of adult patients, the etiology is a sparing, mitochondrial or neuromuscular disorder such as Fabry's disease, Friedreich's ataxia, Danon's disease, etc. In children, the representation of these pathologies in the etiology of hypertrophic cardiomyopathy is up to 25%. In general, the diagnosis of these forms is based on genetic, laboratory or biopsy examination of patients. Treatment is mostly supportive and symptomatic.

Histopathological and functional changes of the myocardium
Macroscopically myocardial hypertrophy, is present, which can also be concentric. It most often affects the interventricular septum and the wall of the left ventricule. Pathology of the suspension apparatus of the mitral valve related to the development of obstruction of the outflow tract of the left ventricle is very common. This happens due to the lengthening of both or one of the mitral valve leaflets, which leads to an overall enlargement of the valve.

Microscopically, disorganization of muscle bundles, hypertrophy of cardiomyocytes and interstitial fibrosis are visible. Thickening of the walls of intramural coronary arterioles and narrowing of the vessel lumen are also identifiable, which is probably responsible for repeated clinically silent myocardial ischemia leading to the mentioned interstitial fibrosis.

A very common form of hypertrophic cardiomyopathy is the so-called hypertrophic cardiomyopathy with obstruction of the outflow tract of the left ventricle, when the contraction of the hypertrophic septum and the abnormal movement of the front leaflet of the mitral valve towards the septum (systolic forward movement) cause partial obstruction of the outflow tract of the left ventricle during systole. Obstruction, both at rest and upon provocation, is detectable in approximately 70% of cases and plays a significant role in the development of heart failure and patient prognosis.

Left ventricular diastolic dysfunction, is also usually present, which in some patients is the basis for the development of heart failure with a preserved left ventricular ejection fraction. Left ventricular systolic failure may also develop in a small percentage of cases.

Epidemiology
Hypertrophic cardiomyopathy is one of the most common genetically determined cardiovascular diseases with an incidence of 1:500. In 5-10% of adults, or In 25% of children, however, its etiological basis is various accumulative or neurodegenerative diseases. Fabry disease with an epidemiology of 1:40,000 - 1:117,000 in men accounts for 1% of the overall etiology of hypertrophic cardiomyopathy.

Clinical picture
Hypertrophic cardiomyopathy can manifest at any time during an individual's life. Patients complain of chest pain and exertional dyspnea (even one of Angina pectoris character), palpitations, ortopnea, syncopal or presyncopal states.

Some patients develop obstruction of the outflow tract of the left ventricle. This condition can occur already during rest, or during provocative maneuvers. Obstruction can worsen or manifest when standing, with tachycardia, hypovolemia, Valsalva maneuver, nitrates, after positive ionotropic substances (digoxin).

Physical examination findings are variable and do not include any specific sign. In most patients with left ventricular outflow tract obstruction, an ejection systolic murmur is present over the apex and at the auscultatory site of the aortic valve. This finding is similar to that of aortic stenosis, however, in the case of hypertrophic cardiomyopathy, murmur radiation is absent and the murmur also shows considerable variability in intensity depending on the subaortic gradient.

Patient follow-up and sudden death risk stratification
The majority of patients have a good prognosis, without the development of serious pathologies. In some cases, they have relatively mild symptoms of the disease, which can often be influenced by appropriately chosen therapy and other interventions.

It is the most common cause of sudden death in athletes and young individuals  (e.g. non-sustained ventricular tachycardia detected in up to 20-30% of cases ).

The principle of HKMP therapy is to stratify according to possible risk and then provide therapeutic care for patients with an increased risk of sudden death, development or progression of heart failure, or the occurrence of atrial fibrillation (up to 25%).

Diagnostika
Diagnostický proces zahrnuje jak základní EKG a echokardiografické vyšetření, tak i další zobrazovací techniky jako je magnetická rezonance srdce, výpočetní tomografie či koronarografie. Významné postavení má i genetické vyšetření, což má značný význam i pro kaskádový screening příbuzných pacienta.

EKG, zobrazovací a laboratorní metody
Na EKG jsou patrné patologické změny, které mohou připomínat prodělaný infarktu myokardu. Často jsou přítomná voltážová kritéria hypertrofie levé komory, až hluboká inverze T vlny (a další změny ST-T úseku) a vlna Q. Důležité je i pravidelné holterovské monitorování kvůli záchytu maligních arytmií.

Echokardiografické vyšetření je primární, kdy nejčastějším nálezem je asymetrická hypertrofie septa, jehož tloušťka v některých případech dosahuje 20 mm i více. Diagnostické je pro hypertrofickou kardiomyopatii ztluštění nad 15 mm, nicméně podezření vystává někdy již při 13 mm. V souvislosti s mitrální chlopní, resp. i obstrukcí výtokového traktu levé komory, je popisován systolický dopředný pohyb předního cípu mitrální chlopně (zkratkou SAM). Na RTG nemusí být srdce zvětšené.

Ve sledování pacientů je monitorován především výskyt arytmií a dynamika změn hypertrofie myokardu a obstrukce výtokového traktu levé komory. Časté je také laboratorní monitorování kardiospecifických enzymů a natriuretických peptidů.

Therapy
Primárním cílem terapie je prevence náhlého úmrtí a léčba symptomů. Skládá se z režimových opatření, farmakologické léčby, antikoagulační a intervenční terapie při fibrilaci síní, implantace ICD při naplnění indikačních kritérií, a u vybraných pacientů z alkoholové ablace septa nebo septální myektomie.

Režimová opatření a farmakologická léčba
Obecně je třeba vyloučit extrémní fyzickou aktivitu a soutěžní sporty. Dále je doporučováno dodržování zásad zdravého životního stylu a abstinence kouření a vyvarování se alkoholových či drogových excesů, které by mohly ovlivnit rovnováhu elektrolytů a potencionálně vyvolat maligní arytmii. Není také doporučována fyzicky náročná práce opět kvůli riziku arytmií.

U asymptomatických pacientů nemusí být medikamentózní terapie nutná. Za účelem ovlivnění symptomů, resp. i prognózy, jsou používány beta-blokátory, blokátory vápníkových kanálů (verapamil), někdy antiarytmika (disopyramid), diuretika (opatrnost kvůli možné hypotenzi, hypovolémii a provokaci obstrukce) a ACE inhibitory. Nejsou doporučována periferní vazodilatancia. U pacientů s fibrilací síní je indikována antikoagulační léčba, případně kardioverze.

Léčba a prevence arytmií a náhlé smrti
Medikamentózní antiarytmická léčba sestává z terapie betablokátory nebo amiodaronem. U rizikovějších pacientů je zvažována indikace implantabilního kardioverter-defibrilátoru (ICD) v rámci primární nebo sekundární prevence (setrvalé komorové tachykardie, srdeční zástava apod.). Faktorů, které hrají při indikaci roli, je celá řada.

Surgical and invasive treatment
Chirurgické řešení zahrnuje septální myektomii, která je často spojena s náhradou mitrální chlopně. Invazivním řešením je perkutánní transluminální septální myokardiální ablace (PTMSA). U pacientů dochází v důsledku snížení gradientu obstrukce k symptomatické úlevě a popisováno i snížení rizika náhlého úmrtí.

Related articles
Sarcomeric and non-sarcomeric forms of hypertrophic cardiomyopathy

Cardiomyopathy