Beta decay

Rozpad beta je izobarickou transformací jádra, z tohoto důvodu je zachován počet nukleonů. Jádro je nestabilní díky nadbytku či nedostatku neutronů. Vyskytuje se u umělých i přirozených radionuklidů.

Při srovnání s částicemi alfa zjistíme, že částice beta jsou mnohem lehčí, proto se při stejné energii pohybují mnohem rychleji. Při průchodu prostředím méně ionizují a excitují. K ochraně před zářením beta používáme plexisklo či tenký hliníkový plech.

Rozlišujeme tři druhy rozpadu beta:
 * Přeměna β- (emise elektronů)
 * Přeměna β+ (emise pozitronů)
 * Elektronový záchyt



Přeměna β-
V dceřiném jádře dochází k nárůstu protonového čísla o 1 (tedy Z → Z+1). Mateřským jádrem je emitován elektron (záporně nabitý) a antineutrino (antičástice neutrina, částice ze skupiny leptonů). Spektrum emitovaných elektronů je spojité.

200px|thumb|Přeměna β+

Přeměna β+
V dceřiném jádře dochází k poklesu protonového čísla o 1 (tedy Z → Z-1). Mateřským jádrem je emitován pozitron (kladně nabitý) a neutrino. Spektrum emitovaných pozitronů je spojité.

Elektronový záchyt (záchyt elektronu z elektronového obalu)
Nejčastěji dochází k záchytu elektronu ze slupky K. Protonové číslo mateřského prvku se zmenšuje o 1. Po zachycení elektronu jádrem se uvolní místo pro elektron v nejnižších energetických hladinách, dojde k jeho zaplnění elektronem z vyšší energetické hladiny. Přeskok elektronu v elektronovém obalu je doprovázen emisí charakteristického elektromagnetického vlnění z obalu atomu. Mateřským jádrem je rovněž emitováno neutrino.

Související články

 * Záření beta
 * Rozpad alfa
 * Ionizující záření