Streptococcus pyogenes

Streptococcus pyogenes je G+, fakultativně anaerobní, β-hemolytický kok, který roste ve dvojicích nebo tvoří řetízky. Patří do skupiny A (podle Lancefieldové). Je primárně patogenní pro člověka a člověk je jediným přirozeným zdrojem infekce. Je původcem infekcí dýchacích cest, kůže, systémových infekcí a příčinou poststreptokokových sterilních následků.

Povrchové faktory virulence
Stěnový polysacharid na bázi N-acetylglukosaminu a ramnózy, který určuje příslušnost ke skupině A (serologické třídění dle Lancefieldové). Protilátky, které se proti němu vytvoří, mohou atakovat povrch srdečních chlopní. Lze jej prokázat ve výtěru z krku při použití rychlého testu (tzv. Streptest) již v ordinaci a pomoci tak lékaři určit původce infekce a zahájit odpovídající léčbu. Je hlavním antigenem určujícím virulenci kmene. Jedná se o vláknitou strukturu vyčnívající z bakteriální stěny, existují různé sérotypy. Umožňuje adhezi na sliznici a chrání bakterii před fagocytózou. Má souvislost se vznikem revmatické horečky či glomerulonefritidy (zřejmě kvůli antigenní podobností s membránou ledvinných glomerulů). Má antifagocytární vlastnosti – obsahuje místa pro vazbu regulačního faktoru komplementu H a fibrinogenu. Inhibuje komplementovou kaskádu. Zprostředkovávají přichycení k různým buňkám. F-protein interaguje s fibronektinem (vazba na epitel dýchacích cest). Hyaluronová kyselina (identická s tkáňovou), antifagocytární vlastnosti, „mimikry“, mukoidní kolonie.
 * Polysacharidový antigen C skupiny A:
 * M-protein:
 * F-protein a další adhezivní molekuly:
 * Pouzdro

Extracelulární faktory virulence
Způsobují spálový exantém a fungují jako superantigen. Nadměrně stimulují buňky imunitního systému, dochází k vzestupu teploty, k nadprodukci různých mediátorů zánětu, k potlačení protilátkové odpovědi apod., může dojít až ke vzniku toxického šoku. Zvyšují citlivost k endotoxinu. Má na svědomí vznik β-hemolýzy na krevním agaru. Usmrcuje leukocyty, které fagocytovaly streptokoka, neimunogenní. Jsou enzymy, které aktivují fibrinolýzu a umožňují prostup do tkání. Dříve se používaly k léčbě trombóz. Je další enzym, který usnadňuje šíření v tkáních. Štěpí DNA z rozpadlých buněk. Tvoří se proti ní protilátky, které lze prokázat, a proto slouží k diagnostice. Je enzym, který brání správné funkci komplementu.
 * Erytrogenní (pyrogenní) toxiny:
 * Streptolysin O:
 * Destruuje membrány buněk, a tím je usmrcuje.
 * V plazmě je aktivita blokována, antigenní.
 * Má kardiotoxické vlastnosti.
 * Způsobuje lýzu bílé krevní řady (leukocyty, monocyty).
 * Má podíl na vzniku poststreptokokové revmatické horečky.
 * ASLO – antistreptolyzin O, protilátky, k retrospektivní diagnóze nedávno proběhlé streptokokové infekce a k diagnóze jejich případných poststreptokokových následků.
 * Streptolysin S:
 * Streptokinázy:
 * Hyaluronidáza:
 * Deoxyribonukleáza:
 * C5a-peptidáza:

Nemoci
Často dochází k bezpříznakovému nosičství u dětí a mladých dospělých jedinců (asi 10 % populace). Přítomnost streptokoka je ale omezována přirozenou mikroflórou a protilátkami proti proteinu M ve stěně bakterie.

Onemocnění dýchacích cest

 * Spálová angína (lat. tonsillitis acuta) – tvoří asi 10–30 % zánětů hltanu (zbytek je způsoben převážně viry), onemocnění je provázeno celkovými příznaky, zánětem mandlí s čepy, bolestí v krku a rýmou, kašel nebývá přítomen.
 * Spála (lat. scarlatina) – onemocnění probíhající při prvním kontaktu se S. pyogenes (většinou u dětí) spojené s vyrážkou.
 * Zánět středního ucha (lat. otitis media).

Onemocnění kůže (pyodermie)
náhled| Impetigo
 * Impetigo – zánět kůže s puchýřky a stroupky často postihující děti.
 * Růže (lat. erysipelas) – zánět kůže charakterizovaný červenými skvrnami charakteru flegmony (neohraničeného zánětu) s celkovými příznaky.

Onemocnění hlubokých tkání

 * Celulitis (zánět podkoží), který může přejít až v nekrotizující fasciitidu (život ohrožující infekci svalových povázek vyžadující chirurgické řešení).

Invazivní a toxická onemocnění

 * TSLS (toxic shock-like syndrom) – syndrom toxického šoku;
 * nekrotizující fasciitida;
 * sepse, meningitidy.

Sterilní následky
Tzv. sterilní následky jsou onemocnění, která vzniknou poté, co už není streptokok přítomen. Příčina jejich vzniku je složitá, pravděpodobně se na nich podílí účinek některých bakteriálních produktů (např. streptolysin O a S) a ovlivnění imunitního systému nemocného. Nemoc je způsobena podobností bakteriálních antigenů s antigeny hostitele a kvůli ukládání imunokomplexů, tj. komplexů antigen–protilátka, do tkání. Tělo pak začne poškozovat vlastní tkáně. Patří k nim: Rozvoji těchto následků lze předejít včasnou a správně vedenou antibiotickou léčbou.
 * Revmatická horečka (lat. febris rheumatica) – postižení kloubů, srdce s rizikem vzniku chlopenní vady a mozku (chorea minor – porucha motoriky, tzv. tanec sv. Víta). Objevuje se asi 3 týdny po neléčené streptokokové angíně.
 * Glomerulonefritida – postižení ledvin vzniklé v důsledku ukládání imunokomplexů v bazální membráně glomerulů a aktivace komplementu. Objevují se bolesti v bedrech, krev a bílkoviny v moči a poruchy krevního tlaku.

Nosičství Streptococcus pyogenes
Prevalence nosičství Streptococcus pyogenes v dětské populaci je v závislosti na oblasti 15 až 20 %, v dospělé populaci nižší. Asymptomatičtí nosiči nejsou v riziku vzniku supurativních ani non-supurativních komplikací a nejsou považováni za podstatný rezervoár pro šíření streptokokové infekce. Tyto asymptomatické nosiče tedy není třeba identifikovat ani léčit. Provádět kontrolní kultivace po terapii není doporučeno (cost-benefit).

Léčba
S. pyogenes je dobře citlivý na antibiotika, lékem první volby je penicilin. V případě alergie na penicilin je možná léčba makrolidovými antibiotiky (např. klarithromycin) nebo linkosamidy. Je-li infekce závažná, provázená nekrózami tkáně, je na místě chirurgické ošetření.

Prevence
Vakcína proti infekcím způsobeným S. pyogenes není v současné době k dispozici.

Diagnostika
Diagnostika se provádí kultivací, mikroskopií a sérologicky. Lze doplnit biochemickými a bacitracinovým testem.
 * Mikroskopie – G+ koky s řetízcích, nesporulují.
 * Kultivace – na krevním agaru roste v drobných koloniích se zónou úplné β-hemolýzy (projasnění).
 * Sérologicky – průkaz C, M a T antigenů (viz výše).
 * Bacitracinový test – Str. pyogenes neroste v přítomnosti 0,04 j bacitracinu. Lze tak odlišit streptokoka skupiny A od ostatních skupin.
 * Katalázový test – negativní.

Související články

 * Streptokokové infekce: Infekce streptokoky skupiny A • Spála • Spálová angína • Erysipel • Impetigo • Infekce vyvolané viridujícími streptokoky • Komplikace a léčba streptokokových infekcí • Revmatická horečka

Externí odkazy

 * Streptococcus pyogenes (česká wikipedie)
 * Streptococcus pyogenes (anglická wikipedie)