Sarcomeric and Non-sarcomeric forms of hypertrophic cardiomyopathy

Hypertrophic Cardiomyopathy is one of the most common types of Cardiomyopathy with a frequency of 1:500 and also one of the most frequent causes of sudden death of young individuals and athletes. It is characterized by thickening (hypertrophy) of the myocardium without the presence of left ventricular dilatation, while other pathologies that could explain myocardial hypertrophy (e.g arterial hypertension, aortic valve stenosis , ischemic heart disease , etc.) are excluded.

The most common cause of hypertrophic cardiomyopathy is mutations in genes encoding sarcomeric components of cardiomyocytes '''. However, the situation is complicated by the fact that a specific mutation is identified in only about 50% of patients, as well as by the occurrence of mutations in which their association with hypertrophic cardiomyopathy is still unclear (variation of unclear significance). . Hypertrophic cardiomyopathy also occurs in some cases in metabolic and neuromuscular disorders ( Fabry disease, Friedreich's ataxia ).

The article on sarcomeric and non-sarcomeric forms of hypertrophic cardiomyopathy is a more detailed supplement to the subchapter etiopathogenesis in the article on hypertrophic cardiomyopathy. You can find more information about this disease in the relevant article.

Sarcomeric form
The mutations most commonly affect the genes for contractile myofilaments of cardiomyocyte sarcolemma. Mutations in the heavy chain beta myosin ( MYH7 ) and myosin binding protein C ( MYBPC3 ) genes are present in up to 30% of patients with hypertrophic cardiomyopathy who have been screened. In about 5-7% The mutation affects the genes for troponin T (TNNT2) or alpha-tropomyosin (TPM1).

Non-sarcomeric forms
These forms of hypertrophic cardiomyopathy make up about 10% of all forms of this cardiomyopathy and include various metabolic and storage diseases. The development of cardiomyopathy is an important prognostic factor in them.

Fabry disease
Fabryho choroba je geneticky podmíněné onemocnění vázané na chromosom X patřící do skupiny střádavých lysozomálních onemocnění. Patofyziologickým podkladem je defekt v aktivitě enzymu alfa-galaktosidáza A. To ústí v intracelulární akumulaci glykosfingolipidů, které se ukládají mj. v kardiomyocytech a ve stěnách malých cév, což vede k jejich insuficienci. Nejčastěji se nemoc manifestuje u mužů, nicméně není výjimkou ani postižení žen. Mezi první klinické projevy patří anhidróza, akroparestézie a specifické kožní léze. Dalšími manifestacemi jsou cerebrovaskulární, renální a kardiovaskulární postižení, u kterého dominuje více či méně vyjádřená hypertrofie levé komory.

Danonova choroba
Toto onemocnění patří taktéž mezi lysozomální geneticky podmíněné nemoci vázané na chromosom X. Patofyziologickou podstatnou je postižení genu lysozomálního membránového proteinu 2 (LAMP-2). V klinickém obrazu nemoci dominuje kardiomyopatie, mentální retardace a skeletální myopatie. Prognóza nemocných, především mužů, je velmi nepříznivá. U žen má obvykle méně progresivní průběh. Dochází k někdy až extrémnímu zesílení stěn levé komory a postupnému rozvoji dilatace komory, těžkého systolického srdečního selhání a maligních arytmií.

Friedreichova ataxie
Onemocnění je geneticky podmíněné a má autozomálně recesivní typ dědičnosti. Podkladem je v drtivé většině případů amplifikace genetické informace na chromosomu 9 v oblasti kódující protein frataxin, který hraje roli při sestavování Fe/S proteinů dýchacího řetězce. Hlavní manifestací je neurodegenerativní onemocnění s rozvojem ataxie, poruchy čití a očních problémů. Typické je také kardiovaskulární postižení s rozvojem mírnější hypertrofie levé komory, a dále srdečního selhání, které je dominující příčinou mortality pacientů.

Ostatní
Existuje celá řada dalších etiologií tzv. nesarkomerické formy hypertrofické kardiomyopatie zahrnující např. Pompeho nemoc, PRKAG2 syndrom (defekt genu pro adenosin-monosfátem aktivovanou proteinkinázu činné při energetických pochodech buňky, v klinickém obraze dominují převodní poruchy), mitochondriální kardiomyopatie (defektní oxidativní fosforylace, multiorgánové postižení, při postižení myokardu s velmi špatnou prognózou), mukopolysacharidózy, glykogenózy atd. Obecně je diagnostika těchto forem založena na genetickém, laboratorním, případně bioptickém vyšetření pacientů. Léčba je většinou podpůrná a symptomatická.

Related articles

 * Hypertrophic Cardiomyopathy