Eikenella

Jediným známým zástupcem tohoto rodu je Eikenella corrodens, jež byla objevena v roce 1958 M. Eikenem. Jedná se o gramnegativní fakultativně anaerobní tyčinku. U člověka může být izolována jako komenzál z ústní dutiny, gastrointestinálního systému či ženského urogenitálního systému. Eikenella je řazena do skupiny HACEK (některé druhy rodu Haemophilus, dále Actinobacillus, Cardiobacterium, Eikenella a Kingella), a to na základě podobnosti v kultivačních nárocích.

Kultivace
Pro růst za aerobních podmínek vyžaduje tato bakterie přítomnost heminu (faktor X) v kultivační půdě, lépe roste v atmosféře obohacené o oxid uhličitý. Na pevných kultivačních půdách pozorujeme růst šedavých malých kolonií dvojího typu, a to kolonie korodující, které vrůstají do agaru, a kolonie nekorodující. V jedné kultuře můžeme současně pozorovat oba typy. Růst může být provázen zápachem po chlóru. Eikenella je oxidáza-pozitivní, kataláza-negativní, redukuje nitrát.

Onemocnění
Eikenella corrodens byla izolována z periapikálních a periodontálních abscesů či z gingivitid. Dále tato bakterie hraje roli v etiologii mozkových abscesů, otitid, sinusitid, aspiračních pneumonií a plicních abscesů, může být infekčním agens endokarditidy, kožní infekce, prostatitidy či sepse. Jako patogen se dále uplatňuje ve směsných infekcích, a to například u pacientů s karcinomy v oblasti hlavy a krku, často je pozorován v ráně kousnutím (vulnus morsum). Rovněž je etiologickým agensem u tzv. needle-licker's osteomyelitidy, což je osteomyelitida u pacientů s IDM* či intravenózních narkomanů, kteří olizují jehly před jejich použitím.

* z Frj. - infarctus du myocarde

Terapie
Eikenella je rezistentní k linkosamidům, metronidazolu, amynoglykosidům a vankomycinu, k terapii jsou vhodné cefoxitin a cefuroxin, je citlivá k penicilinu, tetracyklinu a cefalosporinům.

Externí odkazy

 * Eikenella corrodens (anglická wikipedie)

Použitá literatura