Flavivirus

Flaviviry jsou malé viry o průměru 40–50&thinsp;nm, které mají sférický lipidový obal s glykoproteinovými výběžky. Uvnitř glykoproteinové membrány se nachází kubická kapsida obsahující denzní dřeň a lineární RNA. Replikují se v cytoplazmě a lipidový obal získávají pučením přes membránu cytoplazmatických vakuol.

All viruses of the genus Flavivirus belong to the Arboviruses' (arthropod-borne virus), which are of different families and share the common feature of transmission by arthropods. The reservoir is vertebrate animals, among which the infection is transmitted by an insect vector.

Flaviviruses are labile, sensitive to fatty solvents and ether, and lose infectivity at temperatures above 56&thinsp;°C.
 * Flaviviruses are divided into four groups based on antigenic features:
 * 1) viruses of the tick-borne encephalitis complex;
 * 2) virus of Japanese encephalitis;
 * 3) dengue viruses;
 * 4) yellow fever virus.

Tick-borne encephalitis complex viruses
Tick-borne encephalitis complex viruses are found with natural outbreaks in Europe, Asia and North America. The reservoir is wild mammals, the vector is ticks of various species. The individual viruses of the tick-borne encephalitis complex are antigenically related to each other but differ in the severity of the disease they can cause in humans.
 * Classification of tick-borne encephalitis complex viruses:
 * Kyasanur Forest Disease virus (India);
 * Omsk haemorrhagic fever virus (Siberia, causes severe haemorrhagic fever with CNS involvement);
 * Lupus virus (Louping-ill, an epizootic of sheep in the British Isles, causes inapparent infection or mild meningoencephalitis in humans);
 * Powassan virus (natural outbreaks in Canada and the USA, rarely causes infection in humans and the course of any disease is mild);
 * Eastern-type tick-borne encephalitis virus (Russian spring-summer encephalitis);
 * Western-type tick-borne encephalitis virus (Central European tick-borne encephalitis).

Viry klíšťové encefalitidy východního typu (Ruská klíšťová encefalitida)
thumb|Virus klíšťové encefalitidy východního typu Viry klíšťové encefalitidy východního typu způsobují u člověka ruskou jaro-letní encefalitidu. Vyskytují se na východ od Uralu, v sibiřské tajze. U neočkovaných jedinců vyvolávají těžkou meningoencefalitidu, která je ve 30&thinsp;% letální. U přeživších může způsobit trvalé parézy.

Viry klíšťové encefalitidy západního typu (Středoevropská klíšťová encefalitida)
Viry klíšťové encefalitidy západního typu se vyskytují v přírodních ohniscích v oblastech západně od Uralu až po východ Francie. U člověka způsobují klíšťovou meningoencefalitidu. Nejvíce případů je hlášeno v létě a na podzim. V přírodě jsou rezervoárem hlodavci. Vektorem jsou klíšťata, v ČR hlavně rod Ixodes ricinus. Klíšťata přenášejí infekci na větší divoce žijící savce, ale i na pasoucí se domácí zvířata (ovce, kozy, hovězí dobytek), která jsou nakažena inaparentně a mohou být zdrojem nákazy přes člověka, který může infikován nejen po přisátí klíštěte, v jehož slinných žlázách se virus množí, ale i po konzumaci tepelně neupraveného mléka, do něhož je virus ve virémickém stádiu vylučován. Přírodními ohnisky v ČR jsou Berounsko, Strakonicko, Karlovarsko, Královéhradecko, Brněnsko, Olomoucko a Ostravsko. Člověk může být infikován v těchto případech: Zjevné onemocnění vzniká jen u třetiny nakažených osob. Virus se ze slinných žláz klíštěte dostane do krevního oběhu a dochází k primární virémii, během které meningy nejsou napadeny. Nejdříve virus vstoupí do lymfatických uzlin, kde se množí a přestupuje do dalších lymfatických tkání. Není-li infekce imunitním systémem v tomto stádiu zlikvidována, vzniká sekundární virémie, kdy virus proniká přes plexus choroideus do mozkomíšního moku a dále na meningy, kde se opět množí. Replikace probíhá v endotelu kapilár CNS a šíří se postupně do tkání CNS, kde mohou být napadeny všechny typy buněk. Průběh klíšťové meningoencefalitidy je dvoufázový. Po uplynutí inkubační doby (1–2 týdny) se objeví chřipkové příznaky. Následuje několikadenní remise, která vyústí ve druhou fázi onemocnění s neurologickými příznaky. Ta může mít různý průběh: Meningitida je lokalizované onemocnění mozkových plen. Meningoencefalitida a encefalomyelitida mají charakter panencefalitidy s perivaskulární infiltrací. Nejvíce bývají poškozena bazální ganglia, šedá hmota bulbu a mozečková kůra. Akutní fáze trvá 1−2 týdny, rekonvalescence je dlouhá. Prognóza je příznivá, k trvalým následkům v podobě paralýz dochází výjimečně. Také letální průběh je vzácný. K rychlé diagnostice slouží průkaz IgM v séru u akutně nemocných. Ve stádiu rekonvalescence pak lze prokázat specifické protilátky. Lze také izolovat virus z krve (ve virémickém stadiu) a kultivovat na novorozených myších. Proti klíšťové encefalitidě se očkuje živou vakcínou inaktivovanou formaldehydem. Jedná se o celovirionovou vakcínu, adsorbovanou na hydroxid hlinitý. U nás jsou dostupné vakcíny FSME−Immun, FSME−Immun Junior (pro děti) a Encepur. Očkuje se na požádání za poplatek. Vakcinace je doporučována zejména osobám, které jsou vystaveny riziku nákazy. Pro dosažení potřebné imunity se očkuje třemi základními dávkami v rozmezí 300 dnů (konvenční schéma očkování). Lze použít i zkráceného schématu, při kterém se 3 dávky aplikují v intervalu 21 dní. Ochrana po očkování nastupuje do 14 dní. Minimální ochrana po kompletním a řádném očkování přetrvává minimálně po dobu 3−5 let, tj. přeočkování by se mělo provádět každé 3 roky, případně 5 let. Očkování proti klíšťové encefalitidě má výhradně preventivní charakter a nelze ho uplatnit k profylaxi po přisátí klíštěte.
 * Patogeneze
 * 1) přisátím infikovaného klíštěte;
 * 2) požití inifikovaného nepasterovaného mléka.
 * Klinický obraz
 * 1) meningitida;
 * 2) meningoencefalitida;
 * 3) encefalomyelitida.
 * Diagnostika
 * Prevence

Virus Japonské encefalitidy
thumb|right|Výskyt Japonské encefalitidy Japonská encefalitida je poměrně vzácné onemocnění vyskytující se ve většině zemí východní a jihovýchodní Asie. K přenosu japonské encefalitidy dochází štípnutím infikovaného komára rodu Culex. Rezervoárem nákazy jsou především ptáci, prasata a skot. Nedochází k přenosu z člověka na člověka. Ohroženou skupinou jsou jedinci pohybující se v zemědělských oblastech východní a jihovýchodní Asie, především děti a senioři. Prevencí je použití inaktivované vakcíny. Infekce probíhá většinou inaparentně, u části postižených se ale rozvine středně těžká až těžká encefalitida. Projevem je horečka, zvracení, bolest břicha, bolest hlavy, tuhnutí šíje, poruchy řeči. V nejtěžších případech se mohou vyvinout křeče, dušení, duševní poruchy, koma až smrt.
 * Klinický obraz

Viry dengué
thumb|right|Vektorem viru dengué je moskyt rodu Aedes aegypti Infekce viry dengué je endemická, v oblastech tropů a subtropů. Rezervoárem je v hustě zalidněných oblastech člověk, cirkulace viru je závislá na výskytu moskyta Aedes aegypti. Dalším ohniskem nákazy je džungle, kde jsou rezervoárem opice a přenašečem jiné druhy moskytů, zejména Aedes albopictus. Klinické příznaky vyvolá virus pouze u člověka. Onemocnění se nazývá horečka dengué a má dvě různé formy, lišící se závažností: Laboratorní průkaz se opírá o sérologické vyšetření. Specifická terapie ani vakcína neexistuje.
 * Klinický obraz
 * 1) benigní forma s chřipkovými příznaky;
 * 2) hemoragická horečka se závažným průběhem, často vedoucí k šoku a smrti.

Související články

 * Onemocnění přenášená klíšťaty
 * Hemoragické horečky

Externí odkazy

 * Flaviviry (česká wikipedie)
 * Flaviviridae (anglická wikipedie)