Autoimmune polyglandular syndromes

Polyglandular syndrome is a multiple damage of endocrine glands. There are two groups of polyglandular syndromes: autoimmune polyglandular syndrome (APS) and multiple endocrine neoplasia syndrome (MEN). In autoimmune syndrome, the glands become affected by autoimmune inflammation and the development of hypofunction. In multiple endocrine neoplasia syndrome, there is a co-occurrence of tumors in several endocrine glands. Autoimmune polyglandular syndrome is divided into APS-I and APS-II.

Epidemiology
It is a very rare disease. The incidence in men and women is the same.

Etiopathogenesis
It is an autosomal recessive inherited disease with a mutation in the AIRE gene. The AIRE gene encodes a transcription factor that appears to be important in inducing immunological tolerance.

Clinical picture
The syndrome is characterized by a triad:
 * chronic mucocutaneous candidiasis,
 * autoimmune hypoparathyroidism and
 * peripheral adrenocortical insufficiency (Addison's disease).

Nutnou podmínkou diagnózy je přítomnost dvou příznaků. Kompletní diagnostická triáda se vyskytuje asi u 57 % pacientů. Dále může být u pacientů přítomna dystrofie nehtů, hypoplazie skloviny, hypogonadismus, malabsorpce, alopecie, perniciózní anémie, thyroditida, diabetes mellitus a další symptomy.

Syndrom se projevuje obvykle již v dětství. Nejčastěji se vyskytující kombinací je hypoparatyreóza a adrenokortikální insuficience. Klinický obraz vyplývá z deficitu hormonů jednotlivých žláz. Hypogonadismus se vyskytuje až u 60 % žen, ale jen 14 % mužů.

Diagnostika
Pro diagnózu APS-I se vyžaduje přítomnost nejméně dvou složek z diagnostické triády. Potvrzení přinese molekulárně-biologické vyšetření genu AIRE.

Diferenciální diagnostika
Kromě diferenciální diagnostiky jednotlivých složek syndromu musíme odlišit i vzácnější komplexní syndromy jako např. Turnerův syndrom, DiGeorgův syndrom, Kearnsův–Sayerův syndrom atd.

Terapie
Léčíme jednotlivé složky syndromu. Je potřeba mít na paměti, že léčba se může navzájem ovlivňovat.

Prognóza
Prognóza se odvíjí od přítomnosti jednotlivých složek a možnosti jejich ovlivnění.

Autoimunitní polyglandulární syndrom typu II
Autoimunitní polyglandulární syndrom typu II se označuje jako Schmidtův syndrom.

Epidemiologie
Prevalence onemocnění je 14–20 případů na milion obyvatel. APS-II je nejčastěji se vyskytující autoimunitní onemocnění se sdruženým postižením několika endokrinních žláz. Výskyt u žen je až 4× vyšší než u mužů.

Etiopatogeneze
Jedná se o onemocnění s polygenní dědičností. Byla zjištěna asociace s některými HLA antigeny.

Klinický obraz
Syndrom je charakterizován triádou: Klinický obraz je stejný jako u jednotlivých onemocnění. Addisonova nemoc se někdy vyskytuje se zpožděním proti ostatním složkám. Kromě zmíněné triády jsou méně častou součástí syndromu i hypogonadismus, vitiligo, alopecie, perniciózní anémie, myasthenia gravis, revmatoidní artritida a Sjögrenův syndrom. Na rozdíl od APS-I se syndrom manifestuje až v dospělosti, nejčastěji mezi 20. a 40. rokem.
 * adrenokortikální insuficience,
 * autoimunitní thyroiditida a
 * diabetes mellitus 1. typu.

Diagnostika
Podmínkou diagnózy je přítomnost nejméně dvou složek diagnostické triády a jednou z nich musí být Addisonova nemoc. Onemocnění nelze verifikovat molekulárně-biologickým vyšetřením.

Diferenciální diagnostika
Na prvním místě je nutné odlišit APS-I. Další diferenciální diagnostika je dosti široká a zahrnuje Downův syndrom, hemochromatózu, Kearnsův-Sayreův syndrom atd.

Terapie
Léčíme jednotlivé složky syndromu. Pokud je přítomna autoimunitní thyroiditida, je třeba pomýšlet i na přítomnost adrenokortikální insuficience.

Prognóza
Výhledy pacienta nejvíce ovlivňuje přítomnost DM 1. typu. Ostatní složky syndromu jsou lépe medikamentózně ovlivnitelné.

Související články

 * MEN syndrom
 * Addisonova choroba