Genetic concept in psychiatry

Dědičnost duševních poruch je možné pozorovat ve stabilnějších společenstvích s omezenou migrací (dnes venkov, ve městech je přílišná dynamika populace)

Provázanost dědičných faktorů a vlivů okolí
Farmakogenetické interakce:
 * Ukazuje na nemožnost studia genetických faktorů od studia vlivů okolí – duševní poruchy nejsou vždy jen čistě genetické, ale vznikají za působení exogenního činitele.
 * Při zavedení suxamethonia k myorelaxaci se zjistilo, že někdo má abnormální reakci (přehnaná myorelaxace s nutnou podporou dechu atd.), vědci objevili enzym pseudocholinesterázu (atypickou).
 * Hemolytická reakce u osob s dědičným defektem glukózo-6-fosfát dehydrogenázy (G6PD) – po některých drogách či lécích (antimalarikum ); u osob bez této mutace k hemolýze nedojde.

Genealogie

 * Hlavní metoda studia dědičnosti – rodokmeny, přinesla cenná empirická data, ale zatím nevyřešila způsoby přenosu některých chorob;
 * hlavní problém je s vymezením poruch – zda jde o potíže homogenní či heterogenní;
 * budou to spíše nemoci s podobných klinickým obrazem, ale s různou etiologií;
 * hlavní snaha tvořit homogennější skupiny probandů;
 * studium dvojčat.

Základem nozologické kategorizace psychických poruch je stále ještě fenomenologický popis.

Galtonova koncepce

 * Behaviorální vědy, využívá ke kvantitativní analýze biometrickou metodu;
 * dnes již nic nového nejspíše nepřinese, rozhodující bude přístup mendelovský;
 * umožňuje zjištění účasti genetického faktoru, ale nevede k vysvětlení genetického mechanismu;
 * abnormální funkce často způsobena jedním defektem;
 * naopak variability normálního znaku může být jen zřídka přisouzena jediné alelické poruše, ale je to většinou souhra několika genů;
 * jinak řečeno, normální chování je řízeno mnoha geny a vlivy prostředí, ale velká vada může být způsobena i poruchou jedné z těchto složek:
 * inteligence je např. kvantitativní rys, jehož rozložení v populaci znázorňuje Gaussova křivka. Podle této koncepce je řízení dáno mnoha geny, množství polygenů;
 * vada jednoho genu je často velká porucha například fenylketonurie.

Polygenní hypotéza

 * Dědičný přenos prostřednictvím genů, jejichž účinek se většinou sčítá;
 * poruchy v oblasti kvantitativních jevů;
 * řeší nozologickou příbuznost jevů – např. rozdíl maligní a benigní schizofrenie – ve množství poškozených „patických genů“;
 * dobrá základna pro interpretaci souhry genetiky a prostředí – prahová teorie schizofrenie;
 * tato koncepce se také zdá být vyčerpána.

Kvalitativní pojetí

 * Nyní přesun hlavně ke koncepcím založeným na kvalitativním pojetí;
 * nastávají kritické otázky vymezení homogenních nozologických skupin a pravděpodobnost etiologické heterogenity;
 * snaží se postihnout podskupiny psychiatrických pacientů, kteří budou vymezeni určitým kritériem (např. dnešní dělení schizofrenie na pozitivní a negativní formy či zkoumání souvislostí schizofrenie s věkem počátku příznaků).

Analýza

 * Logický důsledek – přesun důrazu koncepce na analýzu – k detekci genu, objevení biologických markerů;
 * zatím převažuje snaha zjistit úchylky biochemického metabolismu (fenylketonurie);
 * současná psychiatrie se skoro vzdala naděje na přímé objevení genetického defektu.

Jsou vedeny hlavní dvě nepřímé strategie výzkumu:


 * 1) Vyhledávání genetických markerů:
 * 2) * polymorfismy – genetické varianty, různé alely na jednom genetickém lokusu;
 * 3) * evoluční procesy;
 * 4) * studium polymorfismů – hledání mutantních variant, které mohou mít vztah k psychickým nemocem;
 * 5) * např. vztah poruch k HLA, krevním skupinám, i na molekulární úrovni.
 * 6) Gershonova genetická vulnerabilita:
 * 7) * chronická konstituční zranitelnost disponovaného jedince, i v klinickém zdraví;
 * 8) * její marker by nám to mohl odhalit, i když je dotyčný zrovna bez klinických příznaků;
 * 9) * problémem je, že mohou existovat jiné formy nemoci podobného klinického příznaku.